Oppryddingen i Galveston og Houston fortsetter etter orkanen Alicia.
Skadene beregnes til flere milliarder.
1983 ser ut til å få den verste orkansesongen i Texas´ historie,–
–med 21 omkomne personer og flere hundre skadde.
Hva gjør du? Jeg må på jobb, det må du også.
Jeg orker ikke kode nå. Kom! Det er ikke like moro å slå datamaskinen.
–Det er best når man kjenner fienden. –Du elsker fienden.
–Kappløp. Det vinner jeg lett. –Vi får se.
–Du jukser, Joe! –Seier.
Omkamp. Kom igjen!
Du klarer virkelig ikke å sitte og spille i fem minutter.
Ikke nå. Jeg må sørge for at Giants nye operativsystem blir ferdig.
–Det blir det. Bare én gang til. –Ikke spill hele dagen.
MARS, 1985. 20 MÅNEDER SENERE
God morgen alle sammen.
–Du roter jo overalt! –Beklager, men vi må utvide.
Vi har ikke plass til kablene så vi trekker dem der vi kan.
–God morgen! –Inkludert i veggene.
Han åpner med F3. Hvorfor er alle så dårlige i sjakk?
–Parallax har krasjet igjen. –Finn ut hvorfor.
–Hvordan er hastigheten, Lev? –Treg på grunn av overbelastningen.
Jeg trodde de nye telefonlinjene skulle klare trafikken.
Vi har fortsatt forsinkelser.
–Hvem la en stormtropp i mikroen? –Arki, jeg trenger en aktiv aux–LAN.
Motbydelig... Kan du sjekke ledningene, Lev?
Jeg sender brukerne til Tank Battle mens vi restarter Parallax.
–Det kommer til å ta 15 minutter. –Kan noen skru av hovedmenyen?
Jeg vil ikke at folk skal prøve å starte et spill som ikke finnes.
–Pokker! –Hva er det?
–Jeg traff en bjelke. –Der røyk depositumet.
Det røyk for lenge siden, gutter.
–Mutiny–hjelp. –Jeg heter Chet Jensen.
Jeg vil rapportere en feil i Parallax. Speilsalen har ingen dør.
Det er ikke speil, det er hologrammer.
Det står at man ser en gjenstand som ikke er virkelig.
–Kan du røre ved den? –Nei. Det står...
"Du putter inn hånden, men kan ikke ta noe." Det er ingen vei ut.
Hvis du kan putte hånden inn i hologrammet, hva betyr det?
Tenk på den fysiske helheten.
Husk at android–trollmannen er smart og slu.
Ikke fjern flere skruer, Frosty. Herregud, vi må koble om dette.
Vi rekker ikke å bygge nye kabelskap fort nok.
Vent litt... Kan jeg gå gjennom hologrammet?
–Den som kom på det, er kjempesmart! –Takk. Det var min idé.
–Problemer. Nettverket er tregt. –Fint, da er vi populære.
Jeg vet ikke om serveren og modembanken klarer det.
Hva er det som skjer? Kutt ut!
Parallax krasjer fordi han laget backgammon–programmet for stort.
Hvorfor er det på en halv megabyte? Det er en firkant med sirkler.
–Det kan være alle fargene. –Farge er bra.
Folk spiller via telefonlinjen, ikke via en krets med en masse minne.
Det er derfor spillene suger! Parallax krasjer hele tiden.
–Fordi backgammon er for stort. –Det er vel ikke den eneste grunnen.
Inntil vi har løst dette, får du kode den om til gråskala.
–Hva er det? –Vi bør koble fra skapene.
Kanskje det blir bedre hvis vi trekker alle kablene på nytt.
Og skru av nettverket? Det går ikke. Folk klager allerede.
–Det vil bare gå enda tregere. –Nei, Donna.
–Hva skal du spille? –Et dødsbra spill med farger.
–Der gikk en sikring, hva? –Vi har mørklagt hele kvartalet.
Jeg går.
Føler du deg liten og ubetydelig på jobben?
Er det ubønnhørlig kjedelig?
Vær eventyrlysten og oppdag kjempen fra Cardiff Electric.
Personlig, portabel og til en rimelig pris. Nå er Giants gullegg her.
Giant Professional. Tre ganger raskere enn IBM XT–
–og med bedre grafikk enn Apple Macintosh.
Giant Pro får virksomheten deres til å vokse.
Jeg er Chip Rowlett og dette er DFW Moneyline.
Gordon Clark, administrerende direktør for Cardiff Electric er her.
Takk for at du kom. Vi så den nyeste reklamen for to datamaskiner–
–som Cardiff Electric har utformet de siste årene.
Det var veldig morsomt.
Pc–er er bare det siste kapitlet i Cardiffs historie.
Du var selv med og utformet forretningsmodellen.
Men nå skal Cardiff legges ned?
Ikke legges ned akkurat. Vi forventet oss ikke så stor suksess så raskt.
–Vi er blitt oppkjøpt. –Blir du sittende som daglig leder?
Jeg tror at det er på tide for meg å gå videre.
Sier du farvel til kontorjobben?
Jeg lurer på å starte et eget investeringsselskap i garasjen.
Interessant. Hvorfor i garasjen?
Fordi gode ideer ikke dukker opp i konferanserom.
Gordon, takk for at kom hit.
Vi har flere finansnyheter etter pausen.
Takk skal du ha.
Hallo?
Ok.
Ja. Det var gode nyheter.
Takk.
–Hvem var det? –Advokaten. Oppkjøpet er godkjent.
–Jeg får min andel. –Fantastisk, Joe.
–Jeg drar og henter den i morgen. –Dette er bra.
Du har fortjent dette. Det må du aldri tvile på.
Men å dra tilbake og treffe alle de ansatte igjen...
Skal vi avlyse i kveld? Vi trenger ikke å ha middagsgjester.
Nei, det blir en fin avsporing.
–15 kilometer. –Det merkes.
Så jeg er en mann i underholdningsbransjen?
Jeg synger iblant og er død.
–Angivelig er du død. –Jaså? Pokker!
Jeg må tenke. Hva heter han?
Fyren i "Taxi". Andy Kaufman?
Endelig! Jeg var Andy Kaufman.
Jeg var Big Bird, så vi blir et fint par.
Evan fortalte at dere møttes på et planetarium.
Vi kjente hverandre fra skolen og møttes på et retorikk–kurs.
–Vi kranglet støtt. –Bare fordi du tok feil.
Vi mistet kontakten, og som dere vet var i fjor et vanskelig år for meg.
Jeg fikk en jobb fra Texas Monthly om å skrive om Fiske Observatory,–
–og det føltes godt å kunne forlate byen akkurat da.
Jeg begynte å skrive om SETI–programmet deres.
Jakten på intelligent utenomjordisk liv.
Der speidet jeg opp mot himmelen og ventet på å få kontakt.
–Så dukket Joe opp! –Hva jobber du med, Joe?
Jeg jobbet lenge for IBM og så med pc–er her i Texas før jeg sluttet.
–Hvorfor det? –Jeg måtte revurdere ting.
Jeg trodde prosjektet gjorde meg misfornøyd, men det var kun meg selv.
Så det har jeg jobbet med.
Joe er veldig beskjeden. Han forteller ikke–
–at han forvandlet et lite selskap til en stor aktør på pc–markedet.
Han skal hente sin andel etter oppkjøpet i morgen.
–Det er ikke hele historien. –Nei, men resultatet er det samme.
–Hva skal du gjøre med pengene? –Jeg har tenkt å starte eget firma.
–I California. Silicon Valley. –Skal dere flytte?
Ingenting er bestemt ennå, men vi er veldig spente.
Fortiden er i fortiden, men i morgen er i morgen.
Lurer på hvor ofte strømmen går hos Atari.
Endelig!
–Hva er det? –Cameron fikset strømproblemet.
Vi har plugget skjøteledninger til nabohuset.
Si at du har fått tillatelse til å gjøre det.
Anderson er søkkrike. Betrakt det som rettferdig strømfordeling.
Dette er ille. Elverket vet at vi overbelastet strømnettet.
Vi blir snart saksøkt fordi vi har en virksomhet her.
Vi må ikke bryte flere lover enn de vi allerede har brutt.
Strøm er strøm og vi kan betale avgiftene.
Problemet er forsinkelsene. Det fikser vi med flere pc–er.
–Jeg ringer i kveld og ordner det. –Det løser ingenting i lengden.
–Men det holder foreløpig. –Elverket er på linje én.
Skal jeg?
Vinneren er F. Murray Abraham.
Eddie Murphy burde ha vunnet. Jeg vet ikke engang hvem Salieri er.
Det er poenget. Han er ikke Mozart.
–To øl. –Og Johnnie Walker Red.
–Sett det på regningen hans. –Ja, vi er arbeidsløse.
Hei. Blås i dem. De er overhodet ikke arbeidsløse.
Larry skal på intervju hos Tandy og Ed får nok jobb på EDS.
Han er sur fordi firmaet heter "Eds" og han ikke eier det.
Jeg skjønner, Stan.
–Vi prøvde ikke å ødelegge... –De har Dig Dug 2 i spillehallen.
–Donna... Blir du med? –Nei, jeg må ta hånd om dette.
–Du trenger ikke vente på invitasjon. –Hvem tar da hånd om elverket?
–Be dem sende en regning. –For et bra system du har oppdaget.
–Er det noe galt? –Dere har valgt å ikke ha en sjef.
Det betyr at jeg må ta hånd om all dritten som ingen tar tak i.
–Da kan jo du være frelseren vår. –Jeg vil ikke være mammaen her.
Jeg vil gjøre det jeg elsker, og det er ikke å snakke med elverket!
Jeg liker ikke å styre økonomien eller passe alle barnehagebarna.
Ikke gjør det, da. Ingen har bedt deg om å gjøre det!
Jeg prøvde å holde det gående, men Nathan ville selge.
–Jeg kjempet for alles jobb. –Du trenger ikke be om unnskyldning.
Jeg hadde gjort det samme. Før oppdaterte jeg programvarer.
Med deg bygde vi to datamaskiner fra bunnen av, på to år.
–Giant Pro var en ussel oppgradering. –Begge maskinene var fantastiske.
Jeg hadde aldri fått gjøre noe sånt om det ikke var for deg.
Husker du den kvelden du ikke kunne finne musikken?
Tre uker inn i feilsøking. Klokken var fire om morgenen.
Du trodde at noen spilte "Dream Weaver" ute på parkeringsplassen.
Du gikk ut for å sjekke, men kom inn igjen,–
–tok ned en takplate og klatret inn i taket. Husker du ikke det?
Kom igjen! Det var helt utrolig.
Ja... Nesten.
–Når var dette? –Jeg tror at det var deg.
Vi tok så mye kokain for å rekke tidsfristene, så hvem vet?
Dette føles bra. Det er den beste måten dette kapitlet kan ende på.
Nå har jeg tid, og tid er både sjeldent og verdifullt.
–Nå har jeg nok tid til å investere. –Nøklene mine?
Sjekk i sofaen ved lampen. Først skal jeg være med barna.
Jeg har sagt det før, men nå mener jeg det.
Vet du at Joanie kan hele teksten til "Hey, Jude"?
–Hvor er jentene? –De er påkledde og venter i bilen.
Herregud! Jeg glemte at du skal selge andelene dine i dag.
–Jeg skal bare skrive under. –Og få en drøss med penger.
Du greide det. Jeg er veldig stolt av deg.
Kampen sluttet for et kvarter siden og de chatter fortsatt.
Betaler de fem dollar i timen for å snakke om skoleferien?
Jeg drar og møter datamaskin–fyren. Er alt bra?
Ja, alt er bra.
Selvsagt dukker du opp for å ta din del av kaken.
Ufattelig.
Jeg kaller inn de aksjonærene med størst andeler først.
Kom til konferanserommet, skriv under på kontrakten og så får dere pengene.
Ronald Frank og Garrett Cardiff.
–Fikk du brevet mitt? –Hvordan var Shangri–la?
Det var bra. Sunt.
Representantene fra Sunningdale Holdings Limited.
Det er dumt å selge nå. Selskapet er verdt minst 20 prosent mer.
Det var dumt å sette fyr på pc–ene og løpe til skogs.
–Mange tabber. –Ja, mange tabber.
Nicholas Mundys dødsbo.
Ærlig talt så er jeg glad for at det er over.
Det siste året var slitsomt. Det var ikke som det var før.
Men det var heller ikke så gøy.
Den andre pc–en var et sidespor. Ikke like inspirerende.
Eierne ville bare ha patentene for å kunne bygge noe bedre.
Giant Pro var ikke så verst.
"Ikke så verst." Det burde det ha stått på esken.
Gordon Clark.
Skriv under her, på side tre.
–Kan jeg ta denne med i banken? –Det er sånn sjekker fungerer.
Takk for alle minnene.
Joe MacMillan.
Sett deg ned.
Undertegn på side tre.
Dette er din andel minus maskinene du brant opp.
Du får ingenting. Ikke et rødt øre.
Du kan bare saksøke meg hvis du vil,–
–for jeg forklarer gjerne juryen hva du gjorde.
Du ødela liv. Mange hederlige mennesker mistet jobbene sine.
Du satte min salgssjef og venn John Bosworth i fengsel.
For en middelmådig datamaskin med stilig skjerm, men uten verdi.
Noen ser på oppkjøpet som en suksess.
Min far hadde sammenlignet det med å kastrere en okse.
–Flaks at du trekker deg ut nå. –Hva sa du?
Noe stort er på vei. Og det vil ikke involvere deg.
Din selvgode drittsekk!
Fortsett å tro på ditt eget drittprat hvis du trenger det.
Du kommer alltid til å være den samme egoistiske bløffmakeren–
–som prøver å stikke seg fram.
Tenk på helsen, Nathan.
Hva skal du gjøre med din andel?
Jeg vet ikke.
Du da?
Jeg vender nok tilbake til garasjen. Bygger ett eller annet.
Så fint. Du er flink til å bygge og burde fortsette med det.
Takk for brevet.
Jeg trengte jo ingen invitasjon. Lev sa hvor du dro.
–Han er alltid sen. –Jeg skal egentlig feire med Gordon.
–Hva da? –Det er hans siste dag på Cardiff.
Jeg skulle gjerne sett det stedet bli revet.
–Her kommer han. –Hvordan kjenner du ham?
Han spiller Parallax og selger brukt utstyr.
Ok, han er en heler.
Mine damer... Utstyret er her.
Får jeg...?
Du sa at du ville ha XT–maskiner.
–Hva gjør husmoren her? –Hun er ok.
De er ganske utslitte, og denne har ingen grafikkort.
–Vi har jo det liggende? –Ja, men vi bør få ned prisen litt.
–Prisen kan ikke diskuteres. –I praksis er dette tyvegods.
–Hva holder du på med? –Vil dere ha dem, eller ikke?
–Gjør det noe om jeg tester dem? –Ja, faktisk.
–Ok, vi tar dem. –Tre tusen.
Fem hundre.
–Listeprisen er 7500 per stykk. –Men vi betaler ikke listepris.
Det er ganske modig av dere å komme hit alene.
Ja.
Ok.
Vær så god.
Ring meg etter verdens undergang. Særlig du, husmor.
Den høres ut som den skal.
–Hva pokker? –Lommelykt.
Det er en kopi. Kan du kode på kinesisk?
Han lurte oss.
Ok.
–Kommer ikke mamma? –Hun må jobbe sent igjen.
Vi kan jo feire uansett.
Vil dere spise is til middag? Skal vi dra til Braum´s?
Kom igjen! Vi kjøper vaniljeis, sjokoladesaus og bananer.
–Er vi rike nå, pappa? –Jeg vet ikke hva jeg skal svare.
Er vi millionærer?
Med noen smarte investeringer de neste fire–fem årene, kan vi bli det.
–Kan vi kjøpe en elefant? –Kanskje. Teoretisk sett.
–Men kan vi? –Man kan ikke bare kjøpe én elefant.
Elefanter er følsomme, så hvis man bare kjøper én, blir den ensom.
Man må kjøpe minst to elefanter.
Ærlig talt så vet jeg ikke om vi har plass til det.
Hvis vi er rike, hvorfor må mamma jobbe så sent?
Det er et godt spørsmål.
–Pappa... Nesen din. –Pappa!
Det er ingen fare. Jeg kommer snart.
Da vi møttes, framsto du som den perfekte forretningskvinnen.
–Med et dømmende blikk. –Jeg er vant til å skule på Gordon.
–Hvor er idioten? –Du er minst like skremmende.
Det vet du, og det er du stolt av.
Da vi lanserte nettverket tok det fire dager å få det i gang.
Og Parallax nektet å starte.
Mange av oss trodde at Mutiny skulle gå under før vi engang hadde begynt.
–Men du ga ikke opp. –Nei... Det var intenst.
Så... Synes du at jeg skal være sjef?
Noen bør være det. Jeg vet at det går bra for oss,–
–men det er på dette stadiet de fleste firmaer går under.
Vi må vokse, ellers er det over.
–Det får ikke skje. –Vi trenger flere brukere.
Vi trenger et nytt spill. Vi har ikke lansert noe på et halvt år.
–Jeg venter på riktig idé. –Vi må utvide nettverket.
Å kjøpe stjålne datamaskiner duger ikke lenger.
Du har rett. Du har helt rett.
Jeg er ikke interessert i å ha et sånt ansvar.
Jeg vil jobbe med sakene mine og ikke bry meg om produktutvikling.
Ikke jeg heller.
Jeg har sett folk chatte i timevis via nettverket etter å ha spilt.
Jeg tror det er en mulighet for at et slikt samfunn kan eksistere.
Hvis du hjelper meg med utviklingen,–
–kan jeg fortsette med å fokusere på nettverket og være godt fornøyd.
Den drittsekken...
Hei, ditt rasshøl! Datamaskinene du solgte var ikke ekte.
–Vi vil ha tilbake pengene våre. –Beklager, jenter.
–500 dollar på bardisken nå. –Kom her.
Unnskyld for at vi var til bry.
Farvel!
Jeg tror ikke vi slipper unna så lett flere ganger.
Hva? Hvordan klarte du...?
–Han har to nye datamaskiner her. –Hva?
–Glem pengene og ta utstyret. –Åpne bakluken!
Hei! Gribber!
Vil du fremdeles ha nummeret mitt?
Hva søren...?
–Hei. –Hei.
–Går det bra? –Ja.
–Hva har skjedd med nesen din? –Allergier.
–Vi savnet deg da vi spiste middag. –Jeg vet det, beklager.
Vi kan gå ut neste gang jeg selger et firma.
–Er du full? –Det har bare vært vilt på jobben.
Jeg kjøpte pekannøttpai til deg. Den står i kjøleskapet.
Jeg sparer den. Jeg er utmattet og går og legger meg.
–Donna...? –Ja?
Det var vel bra at jeg solgte Cardiff og går videre?
Ja, det er veldig bra.
Forresten så hadde du ikke noe valg.
Hei. Jeg begynte å bli bekymret. Gikk det bra?
Under middagen i går... Mente du alt du sa om meg?
Selvsagt. Men jeg utelot noen detaljer.
Jeg sa ikke at du har såret andre og brukt løgn for å komme deg fram.
Men du sørget for at bedriften er så stor som den er i dag.
Jeg fikk ingen penger. De har frosset meg ut.
Vel... Vi trenger ingen penger.
–Gift deg med meg. –Hva?
–Hvorfor? –Fordi jeg elsker deg.
–Og fordi jeg er den som tilgir deg? –Jeg forstår hvis du er redd.
Du har vært med på dette før.
–Vil du gifte deg med meg? –Ja.
BRA SPILT. NY BRUKER?
JA. REGISTRERTE MEG NETTOPP.